Слайд 1Виконала
Студентка 11 Е групи
Ковалевич оксана
гризуни
Слайд 2План
1.Гризуни
2.Історія класифікації
3.Альтернативні тлумачення
4.Класифікація
5.Загальний опис
6.Морфологія
7.Зуби
8.Кишечник
9.Спосіб життя
Слайд 31.Гризуни
Глі́реси (Glires), або гризуни́ в найширшому розумінні, прийнятому в описі цього таксону
Карлом Ліннеєм у 10 виданні "Системи природи" 1758 року Rodentia
auct., sensu Linnaeus) — надряд, що обіймає два ряди ссавців — Зайцеподібні (Lagomorpha) й Мишоподібні (Muriformes).
Надряд входить до складу ще ширшого надряду Euarchontoglires .
Слайд 42.Історія Класифікації
Раніше Зайцеподібні (Lagomorpha) й Гризуни (Rodentia) були об'єднані в
одну родину, потім — в один ряд. Але з часом зайцеподібних
відокремили від гризунів на рівні окремих рядів. Попри спільні коріння між мишоподібними та зайцеподібними , за 70 мільйонів років ці дві групи дуже змінились і відділились одна від іншої.
Слайд 5
3. Альтернативні тлумачення
Від часів Лінея до середини ХХ ст.
зайцеподібних і мишоподібних розглядали у складі ряду гризунів (Glires). У
розквіт таких класифікацій ці дві групи гризунів позначали як двопарнорізцевих (Duplicidentata) та однопарнорізцевих (Simplicidentata) (в Україні це відбито у зведеннях Мигуліна 1938 р. та Корнєєва 1952 р.). Надалі, насамперед у час розвитку кладистики та прикладної генетики ця схема класифікування була підтверджена і отримала назву «концепція Glires» (її альтернативами було зближення зайцеподібних та мишоподібних з різними рядами плацентарних і визнання паралельного розвитку ознак «гризунства»).
Слайд 6 Паралельно було показано, що рівні диференціації цих двох
груп є вищими і можуть бути визнані за рядові. Відповідно до
цього ранг групи Glires було піднято до рівня надряду. Окрім того, було показано, що стрибунці (Macroscelidae), яких раніше розглядали в межах ряду комахоїдних (Insecrivora), можуть також бути віднесені до цього надряду, проте тепер їх розглядають у складі афротерій.
Палеозоологічні дані також вказують на наявність спільних пращурів зайцеподібних і гризунів, що особливо чітко показано дослідженнями Алєксандра Аверьянова (ЗІН РАН) ранньоміоценових «гризуноподібних» ссавців з середньої і центральної Азії.
Слайд 7
4. Класифікація
Існує велике різноманіття класифікаційних схем і назв. Як один
з компромісів може бути такий (за зведенням «Види ссавців світу», 2005):
ряд Зайцеподібні (Leporiformes,
seu Lagomorpha)
ряд Мишоподібні (Muriformes, seu Rodentia s. str.)
підряд Вивірковиді (Sciuromorpha, вкл. Gliromorpha, seu Myoxomorpha)
підряд Бобровиді (Castorimorpha)
підряд Мишовиді (Myomorpha, seu Myodonta)
підряд Шипохвостовиді (Anomaluromorpha)
підряд Їжатцевиді (Hystricomorpha)
інфраряд Гундієвиді (Ctenodactylomorphi)
інфраряд «Їжатцещелепні» (Hystricognathi, вкл. Caviomorpha, Phiomorpha, Bathyergomorpha)
зайцеподібні
Нечисленна за кількістю видів (65 видів, в Україні — 2)
група ссавців, яка за особливостями організації близька до типових гризунів. З останніми їх об'єднує наявність великих різців. Відрізняються наявністю двох пар різців на верхній щелепі (замість однієї пари у типових гризунів) та складнішим за будовою шлунком.
Найближчим до зайцеподібних рядом є ряд мишоподібних, спільно з яким зайцеподібні формують надряд гризуни(Glires, seu Rodentia).
Зайцеподібних поділяють на кілька родин. Найвідомішими, представленими у сучасній фауні, є:
Родина зайцеві (Leporidae) — типова родина ряду.
Родина пискухові (Ochotonidae) (інша назва: пищухові.
Слайд 9 До ряду зайцеподібних належать зайці, кролі і пискухи. Зайці відрізняються від кролів видовженими
задніми кінцівками та вухами. Пискухи вирізняються малими розмірами тіла й
короткими вухами.
Зайці (заєць білий, заєць сірий та ін.) живляться травою, корою молодих дерев і чагарників. На годівлю виходять у сутінках і вночі. Зайчата народжуються зрячими, покритими густою шерстю. В Україні зустрічаються обидва згадані види.
Кролі, на відміну від зайців, риють глибокі нори. Живуть колоніями. Перед народженням сліпих і голих кроленят самка робить гніздо з сухої трави і пуху, що висмикує в себе на грудях. Представником кролів є кріль європейський («дикий кріль»), який інколи трапляється і на півдні України.
Ряд мишоподібні
Головною характеризуючою відмінністю
зубів у гризунів є збільшені передні зуби, як у верхньому ряду, так і в нижньому. Різці гризунів постійно ростуть і сточуються. Передня поверхня різців покрита емаллю, задня ж — дентином, це робить зуби самозаточуваними. У гризунів відсутні ікла, і різці відокремлені від малих корінних зубів деякою відстанню. Корінні мають плоску жувальну поверхню, що несе горбки або петлі емалі. Різці (а у деяких видів і корінні) не мають коріння. У гризунів різних видів буває від 18 до 22 зубів.
У зв'язку з живленням грубою рослинною їжею, кишковий тракт гризунів досить довгий. Всі види мають сліпу кишку, в якій їжа переробляється шляхом бродіння за рахунок целюлазоактивних симбіонтів. Особливо сильно сліпа кишка розвинена у видів, що живляться грубою рослинною їжею з великою часткою целюлози: травою і корою дерев.
Слайд 11Згідно з молекулярно-генетичним даними гризуни виникли приблизно 60 мільйонів років
тому Це узгоджується з палеонтологічними даними. Так найстаршими викопними гризунами
є представники палеоценового роду Paramys, що мешкав на території сучасної Північній Америки.
Сучасні групи гризунів утворилися і досить швидко еволюціонували протягом пізнього еоцену
Більшість гризунів активна вночі, або у сутінках, але достатньо багатьох можна зустріти і протягом дня. Гризуни можуть жити як окремо так і в групах, що досягають до 100 особин. Гризуни живуть у всіх життєвих просторах, включаючи повітря (літяги) і землю (землекопи та ін.), проте переважна більшість веде наземно-норовий спосіб життя. Їх немає в Антарктиді, у відкритих водах і на деяких дрібних островах.
Слайд 12
5. Загальний опис
Одна з найяскравіших особливостей гризунів — здатність до гризіння:
субстрату, деревини, захисних оболонок рослинних плодів тощо. З цим пов'язана
їхня одна з головних морфологічних особливостей — розвиток потужних різців і диференціація зубного ряду на гризучу частину (різці) і жуйну частину (щічні зуби). У зв'язку з цим задні різці (3-й і часто 2-й), ікла, а також передкутні (1-2, а часто й 3-й і 4-й) «випадають» із зубного ряду, формуючи діастему.
Слайд 13Рослиноїдні гризуни розвинули особливе пристосування для перетравлення клітковини і отримання додаткового білку:
клітковина через відсутність сласних ферментів (целюлаз) не може бути перетравлена
і засвоєна, у зв'язку з цим для таких гризунів характерна копрофагія. Зокрема, явище копрофагії описано для зайців, кролів, сліпаків та інших представників. У їхньому кишечнику формуються кульки посліду, які складаються переважно із залишків рослинних тканин і збагачені мікрофлорою, яка розвивається далі у повітряному середовищі. Гризуни повертаються до місць розкладання кульок і поїдають їх, таким способом отримуючи додаткове живлення. В екології це має назву зовнішнього рубця за аналогією з рубцем жуйних.
Слайд 14
6. Морфологія
Гризуни — це зазвичай тварини невеликих розмірів. Розміри тіла
коливаються від 5 сантиметрів у деяких мишівок до 130 сантиметрів у капібари. Але зазвичай
не перевищують 50 см. Хвіст у гризунів може бути значно довшим за тіло (наприклад, у мишівок та тушканів), а може бути й зовсім відсутній (наприклад, у морських свинок).
Форма тіла і кінцівок у гризунів може досить сильно відрізнятися у залежності від способу життя. Так у стрибаючих форм можуть бути сильно розвинені задні кінцівки. У риючих тіло набуває овальноподібної форми і добре розвинені кігті на передніх кінцівках. Також гризуни, що планерують з дерев, і у зв'язку з цим мають бічну шкірну складку (наприклад, літяга)
Слайд 15
7. Зуби
Головною особливістю зубів у гризунів є одна пара збільшених різців,
як на верхній щелепі, так і на нижній. Різці гризунів постійно ростуть
і сточуються. Швидкість їх росту досягає 0,8 мм на добу (у бобрів). Передня поверхня різців покрита емаллю, задня поверхня — дентином, в результаті чого різці самозаточуються при гризінні.
У гризунів відсутні ікла, і різці розташовані на відстані від малих корінних зубів, яка називається діастемою. Корінні мають пласку жувальну поверхню, яка несе горбики, або петлі емалі. Різці (а у деяких видів і корінні) не мають коренів.
Череп звичайного бобра
Зубна система гризунів
Слайд 16
8. Кишечник
У зв'язку з харчуванням грубою рослинною їжею кишковий тракт
гризунів досить довгий. Всі гризуни, крім сонеподібних, мають сліпу кишку,
в якій їжа, зокрема, переробляється шляхом бродіння. Особливо сильно сліпа кишка розвинена у видів, що харчуються травою і корою дерев.
Слайд 17
9. Спосіб життя
Більшість гризунів активні вночі або в сутінках,
але багато видів активні і протягом дня. Гризуни можуть жити
як окремо так і в групах, що можуть складати до 100 особин (у сліпаків). Гризуни живуть у всіх життєвих просторах, включаючи повітря (літяга). Їх немає лише в Антарктиді і на деяких дрібних островах. Гризуни розвинули особливу форму прийому рослинної їжі, при якому при поїданні деяких форм калу їжа двічі проходить систему травлення.